Se her! En modell av settet til den nye serien vår.
Man bygger hele huset på scenen.
Tre etasjer, og veggene kan tas bort-
- så at man kan filme overganger mellom etasjene.
Dere må se denne.
Vel, det er en vagina.
- Gutten min tegnet den. - Å. Enda mer urovekkende.
- Ikke seksåringen! Åtteåringen. - At du ikke sitter I fengsel?
- Kom an, det er kunst! - Eller bevis.
På tide å gå. Kan jeg legge den her?
Nei. Ta musa di og gå.
Hei, se hva gutten min tegnet!
- Vet du hva som plager meg? - Bortsett fra åtteåringens beverbilde?
- At han ikke brydde seg om vår greie. - Men en husmodell mot barneporno...?
Nei - men handler det ikke om ham, så bryr han seg ikke!
Han er selvopptatt. Narsissistisk. En skuespiller!
Men det merkes ikke her.
Så jævla ensidig. Han har ikke engang bedt om å få lese manuset vårt!
Hele byen har lest det! Burde han ikke være litt nysgjerrig?
Han har kanskje lest det, ikke likt det og vil ikke såre oss.
- Lyder det som han? - Hva så om han ikke vil lese det?
Trenger du hans litterære mening?
- Nei, det er bare... - sånn han er.
Slipp det. Ros hans sønns vagina og gå videre.
Vi har fått de første reaksjonene på manuset til det nye showet.
Det er helt utrolig, knapt noen endringer.
Det er litt urovekkende med all uforbeholden ros.
- Alle ser ut til å elske den. - Herlig.
Jeg tenker på å skaffe en drone.
- Hva skulle du med en sånn til? - Vet ikke, dronegreier.
Se på fugler ovenfra. Og taket mitt.
Slippe ting på Burt Bacharachs hus. Det er en greie. Han vil forstå.
- Du har ikke lest det, da? Manuset? - Nei.
Å, bra. Jeg trodde at du kanskje var den eneste som ikke likte det.
Ingen fare!
Jeg kan ta bilder av Suzanne Somers. Med dronen.
Hun bor ved siden av og hun soler seg visst naken I hagen.
Det ville jeg dronet.
Rask spørsmål: Hva er det med deg? Hvorfor vil du ikke lese det?!
- Hva? - Manuset! Hvorfor vil du ikke lese?!
- Ok, greit, jeg kan lese det. - Nei, ingen barmhjertighetslesning!
Ok...
- Alvorlig talt! Skal du ikke lese det?! - Hva vil du, egentlig?
At du for en gangs skyld interesserer deg for noe som er viktig for meg!
Må man ikke ligge med hverandre for å ha denne samtalen?
- Vær så snill, får jeg lese det? - Nei.
- Unnskyld, jeg er et egoistisk rasshøl. - Sant.
Jeg vil lese det.
- Virkelig? - Ja!
Ok.
- Bare det ikke er fordi jeg har mast. - Vel...
Jeg spøkte! Jøss...
Og jeg vet at jeg ikke sier det ofte nok, men du er den peneste her.
Det havner I TMZ...
- Hva med omskrivingen av "Sinte menn"? - Noen er fremdeles litt for sinte.
Kommer han noensinne til å få det til? Skal vi droppe det hele?
Trolig, jeg tror ikke at han...
Går det bra?
Unnskyld. Jo, jeg tror ikke at han...
Må du...?
- Oi! - Kommer hun noensinne til å si det?
Er vi helt sikre?
- Hvilken måned tror du at hun er I? - Elleve? Tolv?
- Og det fins ingen kjæreste? - Ikke som jeg vet. Hun bor alene.
- Hun har bare sine to katter. - Hun kanskje har en klisjé?
- Carol - Helen vil prate med deg. - Ok.
Straks tilbake.
- Morgen. - Hei.
- Hvordan var helgen? - Rolig.
- Hva gjorde du? - Ikke noe, egentlig. Så på TV.
- Leste du noe? - Jeg leser en lydbok.
Den handler om hvordan det hadde gått om Hitler vant krigen. Der hadde vi flaks!
Hva er det?
- Å, ja! - Akkurat.
- Jeg leser det så fort jeg får tid. - Du hadde hele helgen på deg!
- Jeg sa at jeg skal lese det! - Det er 28 sider, ikke "Gullfinken"!
- Jeg vet ikke... - Det er en tjukk bok! Helt utrolig...
Bank, bank. Hva ville du?
Det står visst noe til deg på skrivebordet mitt.
Hva er dette? Hva har du gjort?
- Åpne den! - Du skulle ikke ha gjort dette...
Å, Gud...
Dette er...
Ingen har noensinne...
Jeg kan ikke engang...
Jeg kan ikke...
- Jeg får ikke puste! - Rolig. Du puster.
En nøkkel? Etter to uker?! Det er for mye, for fort!
Hun har alt invitert meg til datterens eksamen ved Stanford.
I juni.
Nei, ikke I år. Neste år!
Å, Gud - hva er galt med meg?
Jeg burde være lykkelig, det er jo en drøm som har blitt virkelighet!
Og jeg får utslett!
- Oi, det var helt klart utslett. - Slutt å se!
Du må fortelle henne hva du føler.
Du kan ikke gå gjennom et helt forhold på antihistaminer.
Hva skal jeg si? "Mindre kjærlighet, takk"?!
- Jeg vil ikke såre henne. - Bare be henne ta det litt rolig.
Skal dette forholdet ha noen sjanse til å vare, må dere være ærlige.
Ok, greit.
Du har rett. Jeg forstår deg.
Hei, skatt!
Nei, jeg er hos tannlegen - en krone løsnet. Det ordner seg. Ses snart!
Jeg må gå!
- Jeg skriver også, vet du. - Nei, det visste jeg ikke.
- Jeg jobber på et filmmanus. - Hyggelig for deg.
- Det er om en jente. - Jaså, ok.
Ingen legger noensinne merke til henne. Ingen spør hvordan hun har det.
Det er som om hun ikke fins. Ingen bryr seg.
Så hun bestemmer seg for å drepe kollegaene sine.
Det kom som en overraskelse. Der har vi vendingen.
Hun tenker "merker dere meg ikke? Jeg skal få dere til å legge merke til meg."
Og der har vi motivasjonen. Bra, den er viktig.
- Så... hun dreper dem... - Ved å forgifte dem.
Jeg forstår.
Hun gjør det litt om gangen og ingen mistenker henne.
- Hun er ingen. - Selvsagt. Den perfekte forbrytelsen.
- Kan jeg vise deg det når jeg er klar? - Absolutt, jeg er svært interessert.
- Hvor fant du den? - Der borte.
- Hva gjør du?! - Ingenting.
Jævla briljant.
- Har du lest det? - Som om jeg hadde noe valg.
Å, ja, jeg kan ha nevnt det en gang... eller to... ikke stirr sånn på meg.
Det er så bra. Jeg lo meg I hjel!
Nå fatter jeg hvorfor alle flipper ut! Har dere begynt å rollebesette?
Får jeg anbefale noen? Meg.
- Unnskyld? - Jeg ville elsket å gjøre denne!
Toppen!
Ja, toppen! Hvilken rolle hadde du tenkt deg?
Det må være Anderson!
- Det er som om dere skrev den til meg. - Ikke akkurat.
Den som spiller Anderson må også spille Riggs, så det kan bli for mye.
Du store min! Riggs er jo nest best.
- Så jeg er Anderson og Riggs? - Tydeligvis.
Oi! Jeg har vært redd jeg måtte gjøre en drittserie for maten, -
-men dette? Og med dere?!
- Jeg... vet ikke hva jeg skal si. - Det gjør nok ingen av oss.
Jaha, jeg ringer agenten min. Nå setter vi I gang!
- Hvorfor sa du "toppen"? - Du sa det også!
Bare fordi du sa det, ellers hadde jeg blitt skurken.
Og må jeg bare påpeke, ikke I det hele tatt dømmende, at dette ikke hendt-
- hvis du ikke tvang ham til å lese det forbaska manuset! Det er din feil.
- Vi vil ikke ha ham med, hva? - Spør du? Nei!
- Vil du det? - Nei, han er helt feil. Men så glad!
Men Matt LeBlanc-veien er humpete og ender I et stup.
Jeg vet ikke hva vi skal gjøre, men noe må gjøres. Toget går.
- Hva gjør dere I kveld? - Ingenting.
- Kom innom så feirer vi med grilling. - Toppen!
Hvem sa "toppen" nå, da?! Og vi fikk ikke stoppet toget!
Nei, vi la til en restaurantvogn!
- Er du en hundeperson? - Hvordan det, hva har du bestilt?
Jeg vet ikke, jeg tenkte bare at vi kanskje burde få hund.
- Ikke bra? - Nei da, jeg har aldri hatt hund.
Mor var allergisk. Vi hadde en fugl. Louise.
Søsteren min lærte henne å si "Vi kommer til å styrte!"
- Herregud! - Ja, det var ganske anspent hjemme.
Ikke sant. Så: Hund eller ikke hund?
Ja... hvordan skal det foregå?
- Hvor skulle den bo? - Her. Med oss.
- Hallo? - Her ute!
- Jeg frykter sånn dette. - Må gjøres.
Smil. For mange tenner.
Jeg hadde glemt hvor vakkert det er her.
- Når har du vært her? - Ja, si det, du.
Ja, vi... Ja. Og så kom du og vi...
- Hva med litt vin? - Ja takk.
Vi har kjøtt, mais, potet. Mamma laget sin berømte tiramisu.
- Er moren din her? - Ja, hun kom fordi far var døende.
Hun ville ha parkettplass. Mamma!
Mamma!
Hun hater å ha på høreapparatet. MAMMA!
Glem det. Hun kommer når hun kjenner duften fra kjøttet.
Skål for "The opposite of us". Håper at det er det motsatte av "Pucks".
Jeg henter kjøttet. Er straks tilbake.
- Moren er her. Vi kan ikke si noe. - Vi kan ikke la være å si noe.
Så nå er moren med på toget...
Du er likevel alltid her. Du kan leie ut ditt og tjene litt penger.
- Det er smart. Jeg vet hva du tenker. - Gjør du?
Alt her er mitt, det er ikke noe av deg. Så jeg tenkte-
- at vi dumper alle mine greier og møblerer om sammen.
Hva? Det er jo vilt!
- Nei, ikke om du skal bo her! Eller... - "Eller"?
Så kjøper vi et nytt hus! Tenk, nede ved havet!
Vi kommer hjem fra jobben: Havet, solnedgangen, valpen som venter på oss.
- Vi kommer til å styrte! - Hva?
Jeg klarer ikke dette! Jeg kan ikke, jeg er lei for det.
Det er bare... for mye.
- Hva er for mye? - Alt.
Altså, du er den beste, den mest herlige noensinne...
men syns du ikke at det hele går litt, litt for fort?
Å. Ok.
- Unnskyld... - Nei, ikke be om unnskyldning.
Min feil, jeg trodde at du var med meg.
Nei, jeg er med deg!
Bare et stykke bak.
Her er jeg!
- Jeg skulle ikke sagt noe. - Jo, det var bra.
Ellers hadde jeg sittet ute på stranden med en tåpelig hund.
Det er nok bare at hele denne greien er ny for meg. Alle andre menn...
- Jeg mener ikke at du er en mann. - Takk!
Det er bare... så annerledes fra alt jeg noensinne...
Og jeg mener ikke på den måten - men, tro meg, jeg elsker hele den greien!
Nei, vent! Hallo, du vet at jeg bare gått ut med rasshøl!
Du var gift med et av dem!
Jeg er ikke vant til bra.
Jeg er nok bare redd... fordi jeg bryr meg så mye om deg.
Jeg mente ikke å skremme deg...
Jeg vet det.
Og unnskyld at jeg ble litt...
Kom her, Rufsen!
Jeg skulle ikke engang si noe.
- Men så sa Beverly... - "Beverly"?
- Gir Beverly deg råd om oss? - Kanskje.
Hvorfor det?
Hun er din venn, men hun har kanskje vårt beste I forsetet.
Ikke?
Til å begynne med er hun helt klart forelsket I deg!
Beverly?! Nei, der tar du feil. Det er oftest knapt så hun liker meg.
- Sikkert! - Hun er ikke interessert. Hun er gift!
- Jeg var gift! - Men likevel, jeg tror ikke...
Men kom an! Se på håret hennes.
Hva får du ut av dette: Når jeg er Riggs har jeg skjegg.
Men når jeg er Anderson kjører jeg kanskje en sprø parykk, eller skallet.
Eller er det for mye?
Jeg vet noe som er for mye - kjøttet! Gud, du er rene kjøttguruen!
Det er lett, bare kjøtt og ild.
- Hva tror dere? Skallet, eller? - Det er nok litt for tidlig...
- Jeg kan ikke la være å tenke på det. - Ikke vi heller.
Tenker dere fremdeles på Susan Sarandon? Det kan jeg lett gjøre.
Vet du, vi skal vel ikke kjede moren din med jobbsnakk?
Hun hører ikke en lyd.
Mamma! Pass, koreanere!
Tro meg, kunne hun høre...
- Jaha, så... Susan Sarandon? - Hvor da?!
Det hørte hun.
Vel...
slik er det...
kanalen er steinhard på å ikke kjøre med "navn".
Å. Beklager, Susan.
- Så bare jeg og et ensemble? - De er dessverre imot navn.
- Helt og holdent. - Hva, meg også?
- Over hele linjen. - Til og med meg?!
Vi syns at det er en stor feil, men hva kan vi gjøre?
Ta kampen! Det må dere kunne gjøre, det er deres serie!
Dere må få være med, ikke bare gi dere. Det var slik dere ble rævkjørt sist!
Tro meg, vi ga oss ikke bare. Vi kjempet hardt for deg.
Veldig hardt.
Hvem er død?
Hvem er det som sier dette, er det hun nye?
Helen.
Jeg kunne prate med henne. Er hun søt? Det kan man spille på.
Nei, tro meg, den leken får du aldri åpne.
Engang for å gi. Mange dronninger, men ikke så mange konger og knekter.
Oppfattet, da glemmer vi det.
Jeg bare ringer henne. Vi tre kan kanskje overtale henne.
- Hun har sikkert forlatt kontoret. - Da ringer vi henne hjemme.
Hva? Ta det rolig her, man kan ikke bare ringe folk hjemme!
Hvorfor ikke? Agenten min har sikkert nummeret hennes.
De liker at man behandler dem som folk.
Men det er de ikke! Det hadde vært en stor feil å forstyrre...
Hei, det er Matt. Har du hjemmenummeret til Helen... Basch?
Jeg sitter her med Sean og Beverly. Hun vil ikke ha meg I deres serie.
Virkelig?
Vent litt.
Han har pratet med henne, og hun visste ikke at dere hadde tilbudt meg rollen.
Men... kanskje...
så pratet han med henne før hun pratet med oss.
Hørte du?
Han pratet med henne for en time siden, da var dere her.
- Det må finnes en forklaring... - Jeg vet ikke hva hun tenker...
- Vi tar det med henne I morgen. - Et rart maktspill?
Jeg ringer deg siden.
Pratet dere med henne eller ikke?
Dette er for rødt for meg, det er som om det nettopp har dødd I trafikken!
- Jeg tror at hun har fått min. - Å, Gud. Vær så snill, bare ta den.
- Ser du? Denne er grillet! - Ja, det er den.
Vil dere ha meg I serien din?
Vi vet at hun aldri går med på det.
Det var ikke det jeg mente. Vil dere ha meg I serien din?
Hvorfor tvang du meg til å lese manuset, da?
Det burde jeg så klart ikke ha gjort.
Vi er veldig lei for det.
- Brusk! - Ja, det er det.
Det er kanskje best at vi går.
- Hvor skal de? Hvor skal dere? - Vi må dessverre gå.
- Vi må av sted nå! - Det var så hyggelig...
Vent! Vent.
- Kan du bare hilse moren din...? - Tiramisu!
- Det er veldig snilt av deg... - Den har jeg laget!
- Jeg vet det, men... - Vær så god!
- Kjempegod. - Fantastisk fint.
Vi vil huske dette... for alltid.
- Det var godt. - Mer?
- Nei, nei. Nei takk. - Jaha, da... går vi, da.
Nok en gang... vi ønsker virkelig at det ikke hadde gått sånn.
- Vi ses I morgen. - Så lei for det.
- Så dårlig håndtert.
Takk for at vi fikk komme.
- Dette må vi gjøre igjen. - Hva er det med deg?!
De virket snille!